KONEKTIKAT, 1992
Džo, šta to radiš?
Gladan sam.
Nemoj da jedeš šećer. To će te razbuditi.
Ako se to ne ostvari,
ne želim biti ovde zbog saosećajnih poziva, jasno?
Izaći ćemo odavde.
Iznajmićemo kolibu u Mejnu, buljiti u vatru.
To zvuči zabavno.
Nemoj. - Šta to?
Ne pretvaraj se da si zainteresovan za seks samo zato što si nervozan.
Hajde, samo na brzinu.
Pomoći će nam da zaspimo. - Spavala sam.
Pa, ne bi trebala. To nije prirodno.
Hajde. Ne moraš ništa da radiš. Samo lezi.
Oh, Bože.
Džo, ovo je patetično. - Da. Patetično.
U pravom smislu te reči.
Erotično.
Zamisli da sam neki mladić,
napaljeni klinac koji te ugleda kako ležiš gola na plaži.
Njegova velika preplanula ruka,
plave dlačice na zglobovima,
njegov srednji prst nežno masira...
sada vadi svoj ogroman,
nabrekao penis.
Oh, Bože, Džo, dosta!
Halo?
Razgovaram li sa gdinom Džozefom Kastlemenom?
Da.
Ovde je gdin Arvid Engdal
iz Nobelove fondacije u Stokholmu, Švedska.
Ovo nije šala, pretpostavljam?
Ne, gdine Kastlemen, uveravam vas.
Ako želite, daću vam broj telefona ovde,
i možete pozvati.
Ne, to neće biti potrebno, hvala.
Oh, moj Bože!
Slušajte, pre nego što nastavite,
hteo bih da se moja žena javi na drugi telefon.
Hoće li to biti u redu? - Da, naravno, pričekaću.
Oh, Bože.
Halo? Tu sam.
Zdravo, gđo Kastlemen. Jeste li to vi? - Da.
Gdine Kastlemen, jeste li i dalje na liniji?
Jesam.
Velika mi je čast i zadovoljstvo da kažete vam, gdine Kastlemen,
da ste izabrani za ovogodišnju Nobelovu nagradu za književnost.
Hvala vam.
Hvala vam puno.
Gdine Kastlemen, oduševljeni smo što vam dajemo ovu nagradu.
Vaša karijera ima zaista izvanredan raspon.
Ne samo da pišete
izuzetno intimno, duhovito i suštinski,
takođe ste kreirali tip romana
koji će uticati na generacije pisaca koji dolaze.
Pa, trebao bih dobiti nešto za moje godine.
Naravno.
I hvala vam što to radite za dobrobit sveta.
Gđo Kastlemen.
Da.
Trebali bi znati da će se vaš muž danas morati da se brani od novinara,
tako da vam savetujem da kontrolišete njegove pozive,
jer to zna biti prilično iscrpljujuće.
Da, paziću na njega.
Gdine Kastlemen, siguran sam da biste
želeli da obavite nekoliko privatnih poziva,
pa ću vas ostaviti da proslavite.
Kasnije ćemo vas upoznati sa svim detaljima.
I još jednom, srdačne čestitke.
Hvala vam. Hvala vam puno.
Doviđenja. - Doviđenja.
Doviđenja.
Dobio sam Nobelovu nagradu!
Šta je?
Džoani, ja sam...
Malo se glupiram. - Moram se istuširati.
Pred nama je dug dan. Siđi dole.
Hajde.
Džoan.
Ovamo.
SUPRUGA
Znači idete u Stokholm?
Kada? - U decembru.
Tamo ćete se smrzavati.
Džo ti kupuje krzno? - Ne.
Ne, mislim da ću biti poput svake skromne prve dame
i snaći se sa običnim kaputom.
Džoani, dođi ovamo. Dođi.
Zdravo, Hal. - Zdravo, Džoan.
Izgledaš lepo kao i uvek. - Hvala, Hal. Jako si ljubazan.
Njujork Tajms je ovde. - Stvarno?
Recite joj.
Daju vašem suprugu naslovnicu žurnala Sandej.
Izbacuju priču o Bilu Klintonu zbog njega.
Hoće li to biti poput onih Avedonovih snimaka?
Sa svim vidljivim porama?
Sve do jedne, moj prijatelju.
Bože, ovo je tako nestvarno.
Kako izgledam? - Odlično.
Nema mrvica? Dlaka u nosu? - Ne.
Je li sve u redu? - Da.
Džoani, reci mi da ovo nije neka genijalna, velika, masna šala.
Sve je to stvarno, dragi.
Diši.
Džo, hajde, čekamo te. - Hajde...
uradimo to.
Zdravo, bebina bebo.
Trebam da spavam. - Jadna mama.
Tu si. - Da, žao mi je što kasnim.
Tražio sam neke pristojne cigare za tatu.
Nisam mu ništa dala. Jesam li trebala?
Ne draga. On je dovoljno nagrađen.
Hej, majmune. - Hej, sestro.
Zdravo, mali čoveče.
Dejvide.
Želela sam da ti kažem,
tvoj otac mi je pokazao tvoju kratku priču.
Da?
Mislim da je lepo napisano.
Šta je on rekao?
O tome još nismo razgovarali.
Više ovako, molim. - Zdravo.
To je odlično.
Tako dobro izgleda, Džo.
Gdine Kastlemen.
Eto, dobro.
Dejvide, upravo si stigao?
Da. - Puno ti hvala.
Hvala vam. - Čestitam, tata.
Šta je to?
Ovo su Maduros cigare.
O moj Bože.
Ovo je spektakularno. - Nema problema.
Kako lep dar. Hvala, Dejvide.
Još uvek pušiš, koliko vidim.
Tebe to brine? - Naravno da me brine.
Voleo bih da me nadživiš.
Pa, jesi li pročitao moju priču? - Da. Razgovaraćemo.
Znači ništa ne valja?
Zašto to radiš?
Zato što očito izbegavaš tu temu.
Ne, ali sada sam očito dekocentrisan.
Gledaj, razgovaraćemo kad bude prikladno vreme.
U redu? - Da, u redu.
Molim te, idi pomozi majci.
Ne, Džoan, dozvoli mi da ja to učinim. - Ne...
Molim vas, vi uživajte. - Džoani.
Ovamo, Džoani. Dođi.
Evo, malo šampanjca. Gde je Suzana?
Tamo.
Tata, ovde sam.
Dođi. Uzmi čašu.
Ne pijem.
Čaša šampanjca neće nauditi detetu, veruj mi.
Tišina molim. - U redu? Uradimo to.
Džo.
Citiram iz "Meditations of Quixote"
"Ja sam ja, plus moje okruženje,
"i ako ga ne čuvam,
"ne čuvam sebe."
Ja sam danas najsrećniji muškarac.
Zdrav sam, više ili manje uz nekoliko premosnica.
Imam vas, moje divne prijatelje, moje večno znatiželjne studente,
mog sina, Dejvida, moju lepu kćer, Suzana,
i buduće unuče,
koje u ovom trenutku srećno lebdi u plodnoj vodi svoje majke.
I konačno...
konačno, imam svoju lepu ženu, Džoan, ljubav mog života.
Džoan, dođi ovamo. Ljubav mog života.
Bez ove žene,
Ja nisam ništa.
Zapravo, moje najveće postignuće je,
što sam uverio ovu ženu da se uda za mene.
Hal, molim te, reci mu da završi. - Ne.
Za Džozefa Kastlemena,
koji je, po mom mišljenju, najveći živi autor 20. veka.
Džo!
Tata. - Za Džoa!
Hvala svima.
Želite li još jedan keks, gdine Kastlemen?
Naravno.
Odakle ste?
Kembridž. - Lepo.
Jeste li bili tamo? - Ne.
Želite li još jedan keks, gđo Kastlemen?
Hvala, ne.
Hoćeš li zalogaj mog kolačića? - Ne, hvala.
Želiš li još jedan jastuk? - Imam jedan.
Želiš li da pogledaš ovo?
Stvarno želim da rešim ukrštenicu.
Oprostite, gdine Kastlemen.
Pozadi je gdin
koji kaže da vas poznaje i želeo bi vas pozdraviti.
Natanijel Bone?
Recite mu... - Žao mi je što smetam.
Hvala vam.
Samo sam hteo da čestitam.
Zdravo Natanijele. - Zdravo.
Pretpostavljam da ne letiš u Stokholm samo zbog ukiseljene haringe.
Ne. Ne bih propustitio vašu dodelu nagrade za ništa.
To je zaista zapanjujuće postignuće, Džo.
Ne radi se o nagradi, Natanijele.
Radi se o podizanju nadahnuća za pisanje sledeće knjige.
Apsolutno. Pa, zato ste vi ono što jeste.
Mogu li i vama čestitati, Džoan.
Mislim da ljudi ne priznaju supruzi dovoljno zasluga.
Priznajem svojoj ženi zasluge. Priznajem joj puno zasluga.
Nisam to mislio. Mislio sam na ostatak sveta.
Kritičari, čitaoci i najviše od svega...
Natanijele, znam da bih trebao biti impresioniran
kako si se uspeo ukrcati na ovaj let,
ali primi na znanje,
da ti ne dajem dozvolu da pišeš moju biografiju.
Molim te, bi li nas sada ostavio na miru? - Svakako.
Bili ste potpuno jasni. - Odlično.
Dobro. - Tako mi je žao.
Samo sam hteo da čestitam. - U redu.
Hvala ti što si došao pozdraviti se, Natanijel.
Ozbiljno to mislim. Hvala vam.
Hej, Dejvide, kako ide pisanje?
Produži, Natanijele. - Nastavi da spavaš. Oprosti.
Kakav šmokljan. - Bio si nepristojan.
Moraš biti nepristojan, jer inače čovek neće odustati. Isuse Hriste.
Ne želiš imati za neprijatelja nekog poput njega.
Mislim, ništa nije opasnije od pisca
čiji su osećaji povređeni.
Jebi ga ako ne može shvatiti potpuno opravdano odbijanje.
Samo sam rekla svoje mišljenje. - Da, dobro, dobro.
Ne zaboravite da istegneš noge kao što kaže dr Krentz.
Da.
Gdine Kastlemen, dobro došli u Stokholm.
Drago nam je što ste ovde.
Mnogo vam hvala.
Molim vas. Trenutak.
U redu, draga.
Molim vas pratite me. - Naravno.
Bilo je to
dugo putovanje da dođete ovamo. - Oprostite, gdine Kastlemen.
Bilo je. Je li... - Hvala.
Još samo jedan. - Hvala vam.
Gđo Kastlemen, želim da se izvinim zbog ranijeg uplitanja.
Definitivno nisam hteo da budem nametljiv.
Ja se izvinjavam zbog nepristojnosti mog muža.
Nema potrebe. Znam da je celo vreme zauzet veselim čestitarima.
Hoćemo li se pretvarati da sam rekao nešto zabavno,
tako će izgledati da i vi uživate?
Ne, hvala. Vrlo mi je ugodno da stojim ovde sa svojim mislima.
Džoani, molim te.
Moja žena. - Da.
Gđo Kastlemen. Pozdrav. Ja sam Arvid Engdal.
Ja sam onaj koji vas je nazvao zbog nagrade,
probudivši vas u tako neprikladne sate.
Nisu neprikladni. Taj poziv je dodao 10 godina životu mog supruga.
Ovo je supruga Džoa Kastlemena.
Gdine Kastlemen, mogu li vam predstaviti Voltera Barka,
koji će biti uz vas tokom vašeg aranžmana.
Gdine Kastlemen, čast mi je.
Mi ćemo vam osigurati sve što vam treba.
Hvala vam. Uveravam vas da sam vrlo malo zahtevan.
Samo kad spava.
Ovo je gđa Lindelöf, koja se brine za supruge nagrađenih.
Zdravo. - Gđo Kastlemen.
Vaš suprug će biti vrlo zauzet,
tako da mogu organizovati šoping i tretmane lepote.
Hvala vam. Videćemo, ali...
Gdine Kastlemen, mogu li vam predstaviti Lineu Engval
koja će biti vaš lični fotograf.
Iz vaše izdavačke kuće. - Čast mi je, gdine Kastlemen.
Veoma cenim vaš rad.
Hvala vam. Vrlo ste ljubazni.
Ja ću vas pratiti sa kamerom,
ali, naravno, vi ćete se pretvarati da ja nisam tamo, u redu?
Ovo je gđa Kastlemen.
Drago mi je. - Dejvide.
Volio bih da upoznate mog sina Dejvida.
Zdravo, Dejvide. Jako nam je drago što ste mogli doći.
Uvek nam je drago upoznati decu naših nagrađenih.
Zapravo, vi ste nam jednako zanimljivi kao i vaš otac.
U redu. U redu.
Uveravam vas, moj sin je vrlo zanimljiv
kad ne pati zbog razlike u vremenu.
Hoćemo li vas onda odvesti u vašu sobu?
Da, hvala vam. To bi bilo jako lepo.
Vodite. - Hvala vam.
Ovo će biti od mog advokata.
Imaš li moje naočare za čitanje? - Da.
Da, uvek šalje isto jeftino sranje.
Izvoli.
Da, to je od njega. Kakva škrtica.
Dejvide, želiš li ovo za svoju sobu?
Ne, tata.
Čokolade.
To je ukusno.
Dejvide?
Ne.
"Uživajte, uživajte. Od Silvije Fraj."
Ko je dođavola Silvija Fraj?
Jedan od tvojih likova.
Isuse, tata.
Ne budi grub prema njemu, Dejvide. Umoran je.
Moje sećanje je malo manjkavo, u redu?
To će se i tebi dogoditi.
Možda i pre, zbog tvog pušenja.
Naravno, tata.
Nemoj to sve pojesti. Dobićeš žgaravicu.
Jesi li videla ovu biblioteku, Džoan?
Imaju sve knjige.
Šta je to...
Čak imaju i kopiju Valnuta na jebenom arapskom.
Jesi li znala za ovo izdanje? - Da. Kupio je naš Sub-Zero.
Pažljivo sa tim.
Šta to radiš?
Šta je sa tobom? - Idem da nađem svoju sobu.
U redu, dragi. Odmori se.
Evo, ponesi malo voća sa sobom. - Da.
Raspoložen je.
Nadajmo se da će biti pristojan dok je ovde.
Džo, nemoj biti tako grub.
Šta?
Džoani, muči li te nešto?
Ne.
Znaš da me nije privukla ta žena.
Zaoista me nije briga za to.
Evo, operi zube. Zadah ti je loš.
Stvarno?
Bože. Misliš da su primetili?
Ne, bili su previše zaokupljeni ulizivanjem.
Bože.
Sva ta pažnja me čini nervoznim.
Ne znam. Možeš li... možeš li samo oslušnuti moje srce?
Preskače li? - Ne.
Bože, prestar sam za ovo. - Oboje smo, dušo.
Šta ćemo sada? Idemo li napolje?
Ne. Malo ćemo odspavati.
Džoani. - Šta?
Možemo li pokušati da uživamo u ovome?
Pozdrav, gđice Arčer.
Molim vas, uđite.
Vaša priča.
Pročitao sam je dva puta, i iskreno, oba puta...
sam utvrdio da je vrlo dobra.
Hvala vam, profesore.
Znajte da još uvek morate proći dug put.
Naravno. Ja sam više nego spremna da napravim popravke.
Ne tražim od vas da išta popravite.
Tražim od vas da idete dublje.
Pišete vrlo inteligentno,
ali vi ste distancirani.
Likovi bi trebali biti distancirani, posobno majka.
Ali nije uvek bila takva, zar ne?
Jednom je bila nečije dete, nečija ljubavnica.
I ona ima žudnje, strahove, tajne želje.
Siguran sam da čak i prdi.
Da, ali za to okrivljuje novu sluškinju.
To je jako dobro.
Vidim da ću morati da pripazim na vas.
Mogu biti prilično svojeglava, profesore.
Nemojte to ni pokušavati.
Dovoljno ste šarmantni upravo ovakvi kakvi jeste.
Hteo sam nešto da vas pitam.
Pitao sam se postoji li neka šansa da ste slobodni u subotu uveče.
Da, jesam.
Biste li bili zainteresovani za čuvanje dece?
Supruga i ja nismo izašli otkad se Fani rodila.
Naravno. Volim bebe.
Pravi pisac,
ne piše da bi bio objavljen.
Piše jer ima nešto hitno i lično
što mora da kaže.
Pisac mora pisati, kao što mora disati,
i on nastavlja to da radi,
usprkos usamljenosti, usprkos siromaštvu,
usprkos gomili pisama odbijanja,
usprkos roditelju ili ženi koja ga poziva napolje,
"Badalo. Zašto ne nađeš pravi posao?"
Pisac piše jer ako to ne učini,
njegova duša će gladovati.
Njegova je duša polako zamirala
"dok je slušao kako sneg slabašno pada unutar svemira
"lagano padajući, poput približavanja konačnog kraja,
"za sve žive i mrtve."
Džejms Džojs. Nema potrebe više ništa da kažeš.
Zamolila sam te da joj zagreješ bočicu. - Zagrejao sam.
Ledena je.
Učinio sam to kad si mi rekla da to uradim.
Upozoravam vas, ovde je haos. Uđite.
Je li to devojka? - Da. Zove se Džoan.
Zdravo. Beba je ovde gore.
Kerol, možeš li mi dodati moju mašnu, molim te?
Na krevetu je. - Da, znam to.
Možeš li mi je doneti?
Džoan, idi gore.
Ovo je moj život, Bože, pomozi mi.
U redu je.
Sve je u redu.
Zaljubljena sam u tvog tatu.
Oh, moj Bože. - Dobro jutro, gdine Kastlemen.
To je...
Ovo je Santa Lucija, koja je došla da iskaže poštovanje prema velikom piscu.
Oprosti, Santa Lucija?
Da, mislim da sam vas juče obavestio o tome.
Verovatno jesi. Ja ne...
To izgleda divno. Hvala vam.
Izvinite me.
Gde ideš, dušo? - Moram da se osvežim.
Jako mi je žao ako vam je ovo na bilo koji način neugodno.
Recimo da sam pre vrlo zahvalan. Bio sam usred noćne more.
Vratio sam se u Bruklin i živeo sa majkom.
A ona kaže: "Džo, imam neke strašne vesti."
I pre nego što ih uspe izreći, moja mršava ruska baka,
koja je građena kao hoklica, viče na nju.
"Ne pre večere. Uništićeš mu apetit."
"Uništićeš mu apetit."
Oprostite, mrzim što prekidam ovaj divan razgovor,
ali želim predstaviti Kastlemene
drugoj porodice dobitnika nagrade.
U redu. Vidimo se kasnije, gospodo.
Džejms Finč dobija našu nagradu za fiziku.
On je briljantan čovek.
Dobro.
Džejms Finč, mogu li vas upoznati sa romanopiscem Džozefom Kastlemenom?
Zadovoljstvo mi je upoznati vas, Džozef. - I meni vas takođe.
Voleo bih da mogu da kažem da sam pročitao sve vaše knjige.
A ja bih voleo da mogu da kažem da sam razumeo sve vaše formule.
Pročitala sam vaše knjige i, verujte mi,
oni su daleko bolje za čitanje od Džejmsovih škrabotina.
Moja supruga, Konstans, takođe je naučnik.
Kao što možete da vidite, ona je vrlo kritična prema mom radu.
Moja žena ne piše, hvala Bogu,
inače bih patio od stalne blokade pisca.
Zdravo. Ja sam Džoan.
Zdravo.
Džoan je ljubav mog života.
Dopustite da vam predstavim svoju decu. Ovo je Elen.
Računam na nju da će pronaći lek za Alzhajmerovu bolest
baš na vreme za moju ličnu demenciju.
Moj sin Dejvid je pisac.
Još razvija svoj stil.
Sem radi na provodljivim polimerima.
Piter je zainteresovan za proste činioce.
A Čester,
on pokušava da pobije teoriju struna.
To je malo izvan njegove lige, ali mi ga podržavamo.
Oprostite gdine Kastlemen. Moram vas ukrasti.
Moramo da idemo na vaše predavanje. Pratite me molim.
Hvala vam.
Pa, ja ću...
Drago mi je da sam vas upoznao, Džejms.
I meni je bilo drago upoznati vas, Džozefe. - I vas, naravno.
Bilo mi je zadovoljstvo, Džin. - Džoan.
Oprostite. - Nije bitno.
Dakle, glavni problem koji imamo
sa hidrotermičkim ukapljivanjem je visoki sadržaj minerala...
Zdravo. - Zdravo.
Kako si? - Dobro sam.
A vi? - Jako dobro.
Mogu li vas slikati? - Naravno.
Vidimo se kasnije.
I, Dejvide, hoćeš li mi učiniti uslugu?
Sledeći put kad te predstavljam, pokušaj malo da gledaš u oči.
Naravno.
I sledeći put, nemoj se odnositi prema meni kao prema polu-piscu.
O čemu to pričaš? - "Još razvija svoj stil"?
Šta bi to trebalo da znači?
To je činjenica. Razvijaš svoj stil.
Za to je potrebno malo vremena, baš kao što je i meni trebalo da razvijem svoj.
Ne, nije. Odmah si imao hit roman.
Teško sam se probijao, prijatelju.
Tek si na početku, hajde da vidimo šta ćeš smisliti.
Nemoj pušiti ovde. - Mogu da otvorim prozor.
Zaboravi. Napolju je jebenih 0°.
Ionako ne bi smeo da pušiš.
Je li? A ti ne bi smeo mazati lice životinjskom masnoćom.
Šta je sa tobom?
Odmah prestanite. Prestanite oboje.
Jesi li ljut jer nismo razgovarali o tvojoj priči?
Da li te to muči?
Ne moramo raspravljati o nečemu što izbegavaš
kao gomilu govana
koju sam položio na sto.
Pročitao sam tvoju priču, u redu?
I moje mišljenje je da je to solidan početak.
Ali to nije ono što želiš da čuješ, zar ne?
Ne, želiš da čuješ da je to genijalno delo koje oduzima dah.
Nije to ono što želim da čujem. Isuse jebeni Hriste, tata.
Prestanite. - Nemoj...
Prestanite. - Takav kreten.
Dejvide, želiš li provesti ostatak dana sam?
Propustiće moje predavanje.
Dejvid, želiš li to? - Da, želeo bih.
Šta ćeš raditi?
Ovo je Stokholm, glavni evropski grad.
Da.
Hoćeš da te ostavim ovde? Na ulici?
Bi li to hteo?
Gustave, hoćeš li stati, molim te?
U redu, gdine.
Daću ti nešto novca.
Znaš li put natrag u hotel? - Da.
Javi nam se kad se vratiš, u redu?
Da, naravno. Hvala mama.
Isuse.
Nije lako biti tvoj sin, Džo. - Ma hajde.
Nije lako biti ničiji sin.
Mogao bi se ponositi sa njim.
Ili bi se on mogao malo više truditi.
Ne bismo učinili nikakvu uslugu detetu govoreći mu da je briljantan.
Mislim da je talentovan. - Trebala bi to da mu kažeš.
To ništa ne znači ako dolazi od mene.
On to mora čuti od tebe.
Ne treba mu moja podrška da piše.
Svakome treba podrška, Džo.
Da.
Ove cipele me ubijaju.
Evo, daj ih ovamo.
Hajde. Daj mi ih.
Džo, nemoj mi zahvaljivati u govoru.
Šta?
Ne želim da me smatraju ženom paćenicom.
Razumeš to, zar ne? - Ne. Moram ti zahvaliti.
Svi zahvaljuju svojoj ženi.
Ako to ne učinim, ispašću narcisoidni gad.
Pa, to i jesi. - Oh, Bože.
Ne, biće kratko, Džoani.
Znaš, jedna rečenica. Biće bezbolno.
Hajde. - Ne.
Jesi li dobro?
Uradi ono što moraš.
Profesorova supruga.
Prikazali ste gđu Kastlemen u prilično zanimljivom svetlu.
Ne, uopšte se ne radi o vašoj ženi. To je samo studija karaktera.
Gđice Arčer, već sam vam rekao da je vaše pisanje dobro.
Ali nisam siguran da sam vam to preneo.
Ovo je iz mog romana, "Uspavani psi"
Znam da ga većina vas nije pročitala
jer se prodao u samo 1.000 primeraka.
Većinu su kupili moji rođaci,
koji su bili prikladno isplaćeni.
Dakle, idemo. Prvo poglavlje...
Ne hvala. - Mogu li vas predstaviti...
Tako su zeleni. - Prošli smo kroz ovo pre...
Elejn, dopusti da te upoznam sa gđicom Arčer,
obećavajuća mlada književnica o kojoj sam ti govorio. Jednu sekundu.
Izvinite me. Džoan, molim te. Izvinite nas.
Džoan, ovo je Elejn Mozel.
Zdravo.
Vaša proza je briljantna. Čista je i živopisna i hrabra.
Hvala, ali znate šta?
Javnost ne trpi hrabru prozu od žene.
Čula sam da ste talentovani.
Hvala vam. Da, volim da pišem. To je moj život.
Nemojte to raditi.
Molim?
Želite li znati gde će vaše knjige završiti?
Tačno tamo. Na zaboravljenoj polici.
Samo napred, otvorite je.
Čujete li to? To je zvuk knjige koja nikada nije bila otvorena.
Nemojte nikada misliti da možete privući njihovu pažnju.
Čiju? - Ljudi.
Onih koji pišu recenzije. Koji vode izdavačke kuće.
Koji uređuju časopise.
Onih koji odlučuju ko će biti shvaćen ozbiljno,
i ko se postavlja na pijedestal do kraja života.
Pisac mora da piše.
Pisac mora biti čitan, dušo.
Ima li neko vatre?
Džo?
Želiš li mi se pridružiti?
Ne. Trebala bih da idem kući.
U redu.
Idite u krevet.
Je l' još pada sneg?
Onda dopustite da vas ispratim s ovim.
"Njegova je duša polako zastala
dok je slušao kako sneg slabašno kruži kroz svemir
lagano padajući,
poput približavanja konačnog kraja,
za sve žive i mrtve."
To je prekrasno.
Jeste li vi to napisali?
Ne.
Pa, vreme je za polazak.
Kasno je.
Laku noć. - Laku noć.
Znam. Znam šta ćeš da kažeš.
Ubiću se jedući svu tu mast.
Hoćeš.
Šta to radimo?
Slušaj, zašto ne zanemarimo sve ovo?
Odemo i sakrijemo se u kolibi u fjordu. Glupo se napijemo.
Urlamo na severnom svetlu.
Bar to.
Uđite.
Gdine Kastlemen će ovde ručati.
Džo, moraš ustati. - Da.
Doći će po tebe za 40'.
Isuse. Dobro, dolazim.
Ručak ti je ovde.
Ovde su ti rezervne naočare.
A ovde su ti tablete.
Ne ideš sa mnom?
Ne, volela bih da provedem neko vreme sama.
Šta ćeš raditi?
Ne znam. Možda otići u obilazak grada.
Šta, nekim jadnim turističkim autobusom?
Džo, biću mnogo bolje raspoložena ako me pustiš.
Mislio sam da je to nešto što bismo trebali da radimozajedno.
Uzmi jednu od ovih u 3:00.
I navila sam ti sat.
Gđo Kastlemen. - Natanijel.
Ne uhodim vas, verujte.
Ali imam nešto za vas. Hteo sam to da ostavim na recepciji.
Samo nešto što sam pokupio u knjižari u Smitu
kada sam istraživao nešto o Džou.
Northrop House.
To je bio moj dom.
Znam.
To je malo pre vašeg vremena,
ali mislio sam da će vam se svideti.
Hvala ti, Natanijele. Ovo je vrlo pažljivo od tebe.
Uvek ste bili tako ljubazni prema meni
prilikom mojih neuspešnih pokušaja ulizivanja Džou.
Volio bih vas častiti pićem, ako smem.
U blizini se nalazi lep bar, kasni 19. vek.
Možete zamisliti da se Strindberg tamo opija.
Ne znam koliko bi to bilo prikladno.
To je potpuno neprikladno.
Ali ovde smo u Švedskoj, i ciča je zima.
Mislim da ni jedno od nas ne želi da bude potpuno samo
sa ličnim mislima, zar ne?
Lepo.
Zapravo moram nešto priznati.
Dobio sam ponudu da napišem knjigu o Džou.
Hteo sam da vam kažem da ne mislite da radim nešto iza njegovih leđa.
I hoće li to biti naučno delo?
Da i ne.
A to znači?
Verovatno znate da sam svestan Džoovih raznih...
indiskrecija.
Pa, sigurna sam da jesi.
Mogu zamisliti da je to vrlo sočan materijal za biografa.
Mogli bi tako misliti, ali, da budem iskren, to je malo predvidljivo.
Većina genijalnih ljudi obično ima preaktivnu želju za seksom,
ali zahvaljujući uglednim delima koje smo izdali mi biografi,
svi bismo trebali to smatrati šarmantnim i oprostivim.
Ja ustvari ne smatram. Smatram da je to ponašanje prilično neprimereno.
Molim te nemoj me prikazati kao žrtvu.
Ja sam mnogo zanimljivija.
Znam da jeste.
Gledajte, ne želim napraviti pogrešne pretpostavke o vašoj vezi.
Sadaimamo priliku da sve razjasnimo.
Tako si proziran, Natanijele.
Ne mogu da verujem da sam ti dozvolila da me namamiš ovamo.
Naravno, možete otići,
ostatak dana provesti u nekom muzeju s autentičnom nordijskom umetnošću.
ili možemo uživati u ovim izvrsnim pićima.
Jutro, Džozef.
Profesor Čen Ling, hemija.
Zdravo.
Dr Karl Seigler, medicina. - Kako ste?
I sir Randal Mid, ekonomija. - Zadovoljstvo mi je.
Meni takođe.
Sada ću vas nakratko predati gdinu Lagerfeltu,
koji će vas provesti kroz protokol za sutra.
Gospodo, zauzećete svoja mesta
koja su za sada označena ovim ceduljama sa vašim imenima.
Kad dođe vreme da primite svoju medalju,
hodaćete od svog mesta do ovde.
I dobićete medalju od kralja.
I onda ćete se pokloniti, čineći tri naklona.
Ovako.
Počinjemo sa vama, gdine Kastlemen.
U redu.
Oprostite. Prvo se klanjam?
Približite se kralju, a onda se naklonite.
Oprostite. - Nema potrebe za izvinjavanjem.
Zato probamo.
To nije raketna nauka, Kastlemene.
Ne, naravno.
A sada i tri naklona.
Volter, mogu li predahnuti?
Jeste li dobro, gdine Kastlemen?
Dobro sam. Samo se moram malo odmoriti.
Treba li vam nešto? Voda ili... - Ne.
Samo nam recite. - Ne, molim vas, dobro sam.
Samo trenutak. - U redu.
Ispratićemo vas.
Dolazim nenaoružana.
Mislim da vam je sve to slikanje
išlo na živce.
Ti radiš svoj posao.
Pa, dobra vest je kako su mi rekli,
da će vas ako želite, osloboditi za danas.
Da, želim.
Šta misliš, koja od ovih vrata nude najbrže bekstvo?
Hoćemo li ih isprobati i da vidimo?
Pretpostavljam da vas je Džo naterao da odustanete.
Da, želi me održati zdravom.
Dobro, ovo je moje sledeće fascinantno pitanje.
Šta znači Nobelova nagrada Džozefu Kastlemenu?
Oh, Bože. - Da.
To nisam ja smislio. To pita izdavač.
Zašto jednostavno ne iskoristim ono što mi je rekao u avionu?
Ne radi se o nagradi.
"Radi se o podizanju nadahnuća za pisanje sledeće knjige."
Savršeno. Hvala ti.
A šta je s vama? Kako podižete nadahnuće?
Kako ustajem ujutro?
Za pisanje.
Ja nisam pisac. - Ja ne mislim tako.
Kad sam pretraživao Smitovu arhivu,
naišao sam na neke od vaših priča
koje su objavljene u časopisu koledža.
Pročitao sam "Profesorovu suprugu".
Lepo napisana priča.
Hvala vam.
Imala sam potencijala.
Jeste li ikad požalili što ste odustali?
Ne.
Imala sam vrlo mala očekivanja
o tome što bih mogla postići kao književnica.
Tada je bilo mnogo uspešnih žena pisaca.
Da, ali nisam imala potrebnu ličnost za to.
Stvarno?
Prilično sam stidljiva. Ne volim da budem u centru pažnje.
U redu, onda vas neću gledati.
Šta je sa Džoom? Je li vas podsticao da nastavite da pišete?
Da, ali, kao što sam rekla,
nisam se odlučila za to.
Zato što je on bio porodični pisac.
Natanijele, ako tragaš za nekom gorčinom,
ovde je nećeš naći.
Govoreći o gorčini,
razgovarao sam sa njegovom bivšom, Kerol.
Kako je ona?
Dobro je. Ona je psihijatar.
Dobro za nju. - Da.
A njihova kći, Fani?
Uspešna zubarka.
Usput, budite uvereni da vam Kerol oprašta.
Drago mi je.
Džo je pokušao da ostane u kontaktu sa njima...
Zapravo sam ga nagovarala,
ali osećali smo se jako loše u tom periodu našeg života.
Pa, ona želi da bude sigurna
da znate koliko vam je zahvalna što ste joj ga skinuli sa vrata.
Lepo od nje.
Džoan, nadam se da znate
da njegove afere nemaju nikakve veze sa vama. To je nesvesno, prisilno.
Verujem da je reč o dubokom strahu od neprihvatanja.
Ti nisi terapeut.
Imate li nekoga kome se poveravate?
Ne.
I zaista mi to ne treba.
Mislim da je to ono što vas čini tako privlačnom.
Vrlo ste misteriozni.
Da li ti to koketiraš sa mnom?
Verovatno. Zašto da ne?
Znaš da ti ne verujem.
Oh, sranje.
Moje pilule.
Pilule?
Da. Krvni pritisak.
Mislim da bih se trebao vratiti u hotel.
Da.
Evo, drži ovo. Dopusti da ti dam nešto.
Bože, gde mi je olovka?
Evo je.
Da vidimo. "Za...
"Linea..."
Je l' se piše sa M, ili?
Ne, sa dva N.
Oh, sranje.
Nije važno.
Trebala bih da idete.
Hoćete li pronaći izlaz?
Da.
Jebi ga.
Pročitao sam neke Džoove ranije radove.
Nekoliko kratkih priča na koje sam naišao,
u nekim opskurnim književnim časopisima,
Mrzim to da kažem, Džoan,
ali nisu baš dobri.
Rani rad je retko čitljiv. Mislim, to bi trebao da znaš.
Da, ali nisu imali ni naznake njegovih zrelih radova.
Zapravo, vaša priča, "Profesorova supruga"
je mnogo čitljivija nego rani Kastlemenovi radovi.
To je razumljivo.
Džo je bio vrlo strog kao učitelj.
Pošteno.
Kad sam razgovarao sa Kerol, rekla je da je to vrlo čudno
koliko je njegovo pisanje postalo bolje pošto je upoznao vas.
To je vrlo velikodušno od nje.
Sa svim poštovanjem,
mislim da ste bolesni i umorni
od Džoa Kastlemena.
Mislim da ste umorni od njegovih afera, umorni od nevidljivosti,
umorni od kanalisanja vašeg ogromnog talenta u stvaranju legende o Kastlemenu.
Mislim da ste zbog vaše porodice,
zbog sreće vaše porodice, učinili nešto ovako.
Dejvid izgleda kao vrlo nesrećan mladić.
Ne tiču vas se moja deca.
U pravu ste. Oprostite.
Mislim da želite da razgovarate sa nekim.
Dajem vam reč, nikada neću otkriti svoj izvor.
Ja ću biti loš momak, tako da se ne morate osećati kao da izdajete Džoa.
Onda će se istina saznati. Slobodno ćete pisati sami.
Kakva divna priča, Natanijel.
Stvarno bi trebao da pišeš naučnu fantastiku.
Džoan...
Znaš gde ću biti.
Stvarno želim da znate da ja zaista uživam u vašem društvu.
Džoani?
Džoani, jesi li to ti?
Da.
Gde si bila? Bio sam zabrinut za tebe.
Zašto? Tek je 4:30.
Da, ali pogledaj kako je već mračno.
Nemoj mi to raditi. Nemoj mi tako nestati.
Nisam nestala. Izašla sam na par sati.
Šta si radila celi dan?
Hodala sam okolo, ulazila u nekoliko trgovina,
razgledala nekoliko izloga. Kako je prošla proba?
Džoani, jesi li pušila?
Mogu te namirisati. - Otišla sam u kafić,
i bio je ispunjen dimom.
Jesi li i pila?
Da, naručila sam votku.
Usred dana?
Da, Džo, usred dana.
Znaš, Džoani, ne možeš to raditi.
Ne možeš se pojavljivati u javnosti sa zadahom alkohola.
Ti si zvezda velike predstave, pa zašto bi neko za to mario?
Šta je, dođavola, ušlo u tebe?
Ne volim da mi se drži pridika. Nisam dete.
Prokletstvo, Džo.
Šta? - Jesi li...
Hoćeš li prestati da bacaš odeću po podu?
Tako sam bolesna i umorna...
od kupljenja za tobom.
Prepusti to meni.
Šta je to? - Ogladnio sam. Kupio sam orahe.
Daj da vidim.
To je samo orah. - Mogu li da vidim?
O čemu ti pričaš? "Mogu li ga da vidim?"
Daj mi to.
Šta radiš? - Daj mi to.
Ne budi smešna. - Daj mi to.
Dakle, dok sam se ja napolju opijala,
ti si zavodio prelepu Lineu?
Ništa se nije dogodilo.
Ne usuđuj se da vređaš moju inteligenciju. Da se nisi usudio.
Ništa se nije dogodilo.
Zaustavio sam se. - Jadan ti.
Da, jadan ja. I znaš li zašto sam se zaustavio?
Zato što sam se brinuo za tebe, kako si u nekom jebenom autobusu,
te se osećaš zanemareno, pa sam se vratio ovamo da ne bi bila sama.
I šta se događa? Na kraju ja tebe čekam.
Trebala sam da ti kažem da ću zakasniti
tako da možeš obraditi jebenu fotografkinju!
Nisam je hteo jebati!
Nije mi čak ni privlačna, u redu?
Samo sam brinuo za tebe.
Dirnuta sam.
Prestar sam za sva ta sranja.
Završio sam sa tim.
Sav sam tvoj.
Dobro za mene.
Da, dobro za tebe.
Halo? - Zdravo, mama?
Suzana?
Porodila sam se.
Šta?
Oh, moj Bože.
Šta? - Suzana se porodila.
Idi na drugu liniju.
Kada, dušo? Kada?
Pre nekoliko sati.
O moj Bože.
Jesi li dobro?
Dobro sam.
On proizvodi slabe zvukove.
Rodila si dečaka?
Kako ćeš ga nazvati? - Maks.
Maks.
Na koga liči?
Tata, znam da želiš da kažem da izgleda kao ti, ali...
Stavi telefon pored njegovog uva. Želim da razgovaram sa njim.
Evo, uzmi telefon. Tata želi da razgovara sa Maksom.
Da li je tu?
Zdravo, Maksvel.
Ovde tvoj deda Džo.
Zdravo dragi. Ovde tvoja baka. Zdravo. Dobrodošao.
On nam govori. Možeš li da čuješ?
Ti si najlepši dečak na svetu.
Volela bih da te sada držim u rukama.
Tata, mama, Markovi roditelji su upravo stigli. Moram da prekinem.
Daj mu veliki poljubac od nas.
Hoću.
Volim te draga. Volim te puno.
Zbogom, dušo. - I ja tebe volim, mama
Zbogom, tata.
Zbogom, dušo. - Volim te.
Pozdrav. - Pozdrav.
Oh, Džoan.
Život ne može biti bolji.
Oh, moj Bože.
Kaži šta god hoćeš u vezi sranja koja sebi međusobno priređujemo.
Još uvek imamo divan jebeni život.
Ti si stvarno nadaren pisac, Dejvide.
Ali ti to znaš.
Hvala, tata. Cenim to.
Svidela mi se tvoja priča. Dobro je napisana.
Ali?
Pa, uvek postoji "ali" kod prve skice.
Želiš li to da čuješ?
Da, naravno, nastavi. - U redu.
Pa, ne sviđa mi se u celini ono kako si prikazao par.
Hvalisavi muž, uzdržana žena sa potisnutim besom.
Već smo to videli. To je kliše.
Mislim da možeš bolje.
Isuse.
U redu.
Sve je to deo procesa, Dejvide.
To je bolno. Ja to znam.
Pisanje može biti jebena agonija.
Da, dušo, užasno je.
Mnogo si pretrpeo.
Vreme je za spavanje, zar ne?
Odvešću tvoju majku gore. - Naravno.
Uživaj. Nemoj ostati suviše kasno.
Noć, dušo.
Zovi svoju sestru. Volela bi da te čuje.
Cigarete?
Oprostite. Ovde ne prodajemo cigarete.
U redu.
Možeš uzeti jednu moju.
Hej. - Hej.
Hvala.
Posmatrao sam ih.
Devojka voli da žvaće kosu,
i tip ima neku čudnu trzavicu.
Da. Prilično su sjebani.
Pa, zar nismo svi mi?
Znaš, moj otac je bio profesor na Jejlu.
Tražio je da recitujem Ilijadu za večerom,
na grčkom.
To je sjebano.
Nisi čuo ni pola.
A stvarno, stvarno sjebana stvar je,
da on nije razumeo ni jednu reč.
Šta pijemo, Dejvide?
Imam pisca za kojeg mislim da je sledeći Henri Miler.
On je beznadežna pijanica i verovatno će se samouništiti za nekoliko godina,
stoga predlažem da ga sada zgrabimo.
U redu, pročitaću to.
Dušo, dopuni mi, hoćeš li?
Imam ovde roman od žene-pisca.
Radi se o američkoj porodici koja se proteže na tri generacije.
Sjajno je napisano, upravo briljantno.
Ali mislim da je malo prenežno. - Prenežno?
Pa, to je ipak napisala žena.
Ne znam. Jednostavno mi se nije dopao.
Je li lepa? - Tako tako.
Šta je sa jevrejskim piscima? Ima li neko nekih pametnih, mladih jevrejskih pisaca?
Sve velike kuće imaju jednog. Gde je dođavola naš?
Gdine Bauer.
Mislim da možda imam ono što tražite.
Pa, otišao sam do Harlema i nazad, popio pet espresa,
i popušio kutiju i po cigareta.
Tražio si da budem iskrena.
Reci.
Tako mi je žao, Džo, ali meni se to jednostavno ne sviđa.
Kako to misliš?
Nekako se ne čini stvarnim.
Subjekt ti je preblizu. Trebao bih dobiti objektivnije mišljenje.
Tvoji likovi su ukočeni, Džo.
Bez uvrede, ali nisi ih učinio stvarnima.
To mi ništa ne znači. Budi određenija.
Pa, kao prvo,
tvoj je dijalog ukočen.
Da vidimo da li ti mogu navesti primer. - Jebeš ovo.
Šta koji kurac? Ovo neće uspeti.
Šta neće uspeti? - Cela ova stvar. Ti i ja.
Ova naša ljubavna priča, kako god to želiš da nazoveš.
Džo, to što mi se ne sviđa tvoj roman ne znači da te ne volim.
Kako me možeš voleti
ako misliš da sam loš pisac? - Džo.
Kako mogu biti sa nekim ko me ne poštuje?
Ja... - Ne poštuješ me.
Zaista te poštujem. Poštujem te na razne načine.
Na sve načine. Zajebi to.
Reci mi da veruješ u mene kao pisca.
To je samo tvoj prvi nacrt, Džo. - Zajebi ovo, Džoani. Gotovo je.
Ova je veza osuđena na propast.
Šta da radim kad se vratim u...
da se vratim i predajem engleski na nekom drugorazrednom koledžu?
Budući da sam očigledno uprskao sa Ivi Ligom
jebanjem jedne od mojih studentkinja.
Ja nisam samo jedna od tvojih studentkinja, Džo.
Ne, ti si devojka sa zlatnim dodirom.
Ti ćeš biti književna senzacija
dok ću ja biti kod kuće i ocenjivati radove i pripremati pečenje.
Ja neću nikada biti književna senzacija, ti kopile.
Niko nikada neće objaviti moje knjige,
a čak i da hoće, niko ih neće čitati.
Ja nemam velike ideje poput tebe.
Ti si taj koji ima nešto da kaže, a ne ja.
Molim te ne ostavljaj me.
Ako te izgubim, moj život je završen.
Ne idem ja nigde.
Ne želim da živim bez tebe.
Ni ja ne želim da živim bez tebe.
Džoani, život je tako jebeno nepravedan.
U redu. Smirimo se, u redu?
Bićemo dobro. Recimo...
U redu.
Šta ćemo uraditi?
Ne znam. Ja samo...
Čekaj da razmislim.
Dakle, misliš da je beznadežno?
Ovo sranje koje sam napisao?
To nije sranje, Džo.
To je vrlo zanimljiva priča.
Sve ideje su tu.
Mogu ih da vidite.
Mogu to popraviti.
Želiš li da to popravim?
Džo?
Šta je rekao?
Svideo mu se.
Žele da ga objavi? - Da.
Žele da ga objave? - Da!
Šta radiš?
Dođi ovamo. - Drži se.
Bićemo objavljeni... bićemo objavljeni
Gde je dođavola on?
Džo, opusti se.
Samo se opusti, u redu?
Ako se ne pojavi, odlazimo bez njega.
Vidiš? Evo ga. - O Bože.
Zdravo dragi. - Hej, mama.
Pogledaj kako si zgodan.
Kasniš. Moramo krenuti.
Jesi li uzela moje naočare? - Da, u mojoj su torbici.
A pozivnice? - Mislim da nam neće trebati.
Nikad ne znaš.
Šta je dođavola sa tvojom mašnom?
Dođi ovamo. - Ne, u redu je.
Dozvoli da ti to popravim.
Budi miran, hoćeš li?
Šta?
- Pušio si marihuanu.
Ne, nisam. - Da, jesi. Mogu...
Smrdiš na nju. - Džo, smiri se.
Pogledaj ga.
Oh, moj Bože. Dete je potpuno napušeno.
Mislim da sam ti stvarno sramota, tata.
Kakvo je to neprijateljsko sranje? - Džo.
Dejvide, šta se događa?
Ne znam, mama.
Pokušavam da shvatim jesam li se molio
u pogrešnom roditeljskom svetilištu.
O čemu dođavola govoriš?
O čemu ti pričaš?
Oh, moj Bože. Klinac je u neredu.
Šta ćemo sa njim? - Nisam nevidljiv.
Stojim ovde. - Onda razgovaraj sa mnom, zaboga!
Ne viči na njega. - Da, hoću!
Kasnimo.
Trebali bi biti u limuzini.
I usput, on mi upropašćava veče njegovim jebenim sranjem.
Je li?
Šta, je li? - Tvoje veče.
Jer, prema tvom biografu, sve ovo može biti neka briljantna prevara.
Kojem biografu?
Onaj tip u avionu sa naočarama i kosom.
Endi Varhol sa pigmentom. - Natanijel Bon?
On nije moj jebeni biograf. O čemu ti pričaš?
Bio je u baru sinoć. - Šta ti je rekao?
Rekao je da se ne bih trebao meriti sa uspehom mog časnog oca
jer zapravo postoji teorija
da si ti, moja majka, pravi genije u porodici.
To je smešno.
Zašto bi izjavio tako nešto uvrnuto?
Dejvide, on će me ocrniti
jer neću odobriti njegov atak na moj život.
Ne budi idiot, Dejvide.
Nisam idiot. - U redu.
Zašto bi me tako zvao? - U redu, smiri se.
Ali, naravno, ako je ono što je rekao istina,
onda bih stvarno, stvarno bio jebeni idiot, zar ne?
Dejvide, gledaj, mrzim što moram da kažem očito,
ali mislim da te marihuana čini paranoičnim.
Nisam jebeno paranoičan.
Dejvide, Natanijel Bon je podmukao čovek.
Nije imao pravo to da ti kaže.
Rekao je da si i ti popila piće sa njim.
Jesi li?
Jesam.
Prišao mi je u predvorju.
Mislila sam da ne bi bilo mudro odbiti ga.
Rekao je da si priznala. - Šta sam priznala?
Rekao je da ti pišeš tatine knjige.
Nikad to nisam rekla.
Nisi?
Ne, Dejvide, nisam.
Ne verujem ti.
Pa, dušo, ne mogu te naterati da mi veruješ.
Znaš, moraš sam odlučiti u šta veruješ.
Dejvide, to su sve laži. To je jebeno nečuveno.
Tata, zašto si mi uvek zatvarao vrata,
kad si bio sa njom unutra, kad sam bio dete?
Šta je ona radila tamo?
O čemu ti pričaš? - O jebenim vratima tvoje kancelarije!
Uvek si mi ih zalupio u lice.
Ne, tvoja majka je bila lektor.
Lektor?
Ne verujem ti!
Pitao si mamu: "Ko je dođavola Silvija Fraj?"
Ti čak i ne znaš ko su tvoji jebeni likovi!
Dobro, sada je dosta. - Ne, jebi se!
Dejvid, to je... - Jebi se!
Dejvid! - Jebi se.
Dejvid. - Napravio si robinju od moje majke.
Dejvide. Prestani.
Jebi se. - Smiri se.
Tvoj otac ne upravlja sa mnom.
Sve je tako sjebano.
Hajde, Dejvide. Dođi. - Žao mi je.
Hajde. U redu je.
Mama. - U redu je, dušo.
Znam da ti nije lako, sine. - Sve je u redu.
Odmori se.
Naruči nešto hrane.
Šta kažeš?
Džoan, mi nismo loši ljudi.
Ovaj deo u kojem opisuješ kako ona slaže svoju odeću,
to traje predugo.
To je namerno, Džo.
Njoj je dosadno dok čeka da se on pojavi.
Znaš, postoji ritam.
To je beskrajan popis rutina.
Shvatam.
To je dobro. - Mama!
Pa, ako je to ono što radiš...
Želim da ti pokažem nešto, mama. - Moraš tako nastaviti dalje.
Shvatila sam. - Mama, želim da ti pokažem nešto.
Ja ću se pobrinuti za to. Brzo se vraćam.
Pogledaj me. - Dejvide, dođi ovamo mali.
Mamice!
Odvedimo ga dole. - Mama!
Mamice!
Mama, želim da ti pokažem nešto.
Mamice!
Dali ste nam ogromno, razigrano i sjajno delo.
Sa svakom knjigom, gdine Kastlemen, oborili ste formu romana
i ponovno otkrili prirodu pripovedanja i proze.
Vi ste majstor stila,
dok su vaši likovi veoma stvarni,
njihova putovanja srceparajuća, njihovi portreti intimni i duboki.
Poštovani gdine Kastlemen,
likovi u vašem pisanju
nadilaze granice klase i roda.
Vi ste majstor reči,
ali, još važnije,
vi ste majstor u prikazivanju ljudskog stanja
u svoj svojoj složenosti.
Gdine Kastlemen, želeo bih vam preneti
tople čestitke Švedske akademije
te bih vas zamolio da preuzmete Nobelovu nagradu za književnost
od Njegovog Veličanstva, Kralja.
Zapečete prsa u loncu.
Dodate dve šoljice vode, malo kečapa,
nešto soli sa belim lukom i konačno tajni sastojak,
kašičicu instant kafe.
Je li to tipičan recept američke jevrejske kulture?
Ne, to je tipičan prikaz strašnog kuvanja, moje majke.
Oprostite, Vaše Veličanstvo. Smem li odvesti gdine Kastlemena na podijum.
Da, naravno. - Izvinite me.
Vratiću se. - Da, bravo. Molim vas.
Pričajte mi o sebi, gđo Kastlemen.
Imate li zanimanje?
Imam.
Koje?
Ja sam odlučujući faktor.
Znate, moja supruga će vam reći to isto.
Vaša Veličanstva, Vaše Kraljevsko Visočanstvo,
dame i gospodo.
Velika mi je čast predstaviti dobitnika Nobelove nagrade za književnost,
gdina Džozefa Kastlemena.
Duboko sam zahvalan za čast koju ste mi ukazali.
Ali stvarna čast bi trebala pripasti...
Stvarna čast bi trebala pripasti nekom drugom.
Mojoj supruzi, Džoan.
Džoan je zaista moja bolja polovina.
Omogućila mi je da pronađem
tišinu,
kao i buku,
da stvaram.
Bez nje ja sigurno ne bih stajao ovde večeras.
Bio bih kod kuće,
buljio u prazan list papira,
otvorenih usta od ošamućenosti.
Moja žena je moj zdrav razum,
moja savest,
i nadahnuće za svaki podstrek
koji sam ikada imao.
Džoan, ti si moja muza,
moja ljubav,
moja duša.
I ovu čast delim sa tobom.
Draga.
Šta radiš? - Odlazim.
O čemu pričaš? - Ne, u redu je. Ti možeš ostati.
Jednostavno moram otići. - Izvinite me.
Džoan.
Džoan, slušaj. Želim da razgovaram sa tobom...
Oh, Bože.
Ne, u redu je. - Tako mi je žao.
Sve je u redu.
Dođi, draga moja, dođi. - Džoan.
Odvešću vas do toaleta.
Htela bih da se vratim u hotel.
Ako mi kažete svoju veličinu haljine, mogu vam nabaviti čistu haljinu.
Ne hvala. Završila sam za večeras.
Oh, Bože.
Vaša nagrada, gdine. - Hvala vam.
Gđo Kastlemen, jako mi je žao što se to dogodilo.
Oprostite.
Gustave, hoćeš li pojačati grejanje, molim te?
Odmah, gdine.
Hoćeš li nam dati malo privatnosti? Hvala ti.
Idemo u hotel, presvući ćeš se, vratićemo se,
nakratko se pojaviti,
i onda ćemo završiti sa ovom celom jebenom stvari.
Ostavljam te.
O čemu to pričaš? - Ne mogu više ovo da radim.
Ne budi luda. Ne ostavljaš me.
Nemoj delovati iznenađeno ili slomljenog srca ili šokiran,
jer ništa od toga ne možeš biti.
Gledaj, znam da nisi htela da ti odam priznanje u svom govoru.
Misliš li da je sve što sam rekao gore bilo za šou?
Mislio sam svaku reč koju sam izgovorio.
Bože, daj mi malo zasluge. - Za šta?
Zbog toga što te volim. - Oh, Bože, Džo.
Šta?
Izvoli.
Evo, uzmi. - Ne želim to.
Pripada tebi. - Ne želim to. To je tvoje.
Sve je tvoje. Tvoje jebeno ime je na tome!
Jebeno ga uzmi. - Ne želim to.
Ne želim tu jebenu stvar!
Šta radiš?
Šta si upravo uradio?
Imaš je? - Našao sam je.
Hvala Bogu. Hvala ti.
Džoani, dođi, sedi. Sedi gde mogu da te gledam.
Dođi. Želim da razgovaram sa tobom.
Želiš li piće? - Ne hvala.
Slušaj, Džoani...
Slušaj, nema ništa strašno
ili sramotno ili nemoralno u onome što radimo.
Mi smo partneri u pisanju.
Uspostavili smo lep timski rad zajedno.
Ti uređuješ, Džo. To je sve što radiš.
Ja sam ona koja sedi za onim stolom osam sati dnevno.
Tako to vidiš? Stvarno?
Sve ove godine te izjeda užasna ljutnja?
A šta je sa svim tim godinama kad sam ti masirao leđa,
donosio čaj, kuvao večeru, pazio na decu,
da bi ti mogla raditi bez ometanja?
Ne misliš li da je bilo trenutaka kad me je ubijalo
to da si ti bila ona sa zlatnim dodirom?
Misliš li da se budim svako jutro osećajući se ponosnim na sebe?
Ali jesam li ikad rekao da sam završio s ovim brakom,
Odlazio?
Ne, ti si imao afere. - Oh, Bože.
I zažalio sam zbog svake od njih.
Da, tačno, plakao bi u mom krilu, i molio bi me da ti oprostim,
i uvek bih, jer, znaš,
nekako si me uverio da ti je moj talent to učinio.
Oh, sranje. - A onda kad sam bila previše ljuta
ili previše besna ili povređena za pisanje,
priuštio bi mi jednu od tvojih poznatih leđnih masaža,
i govorio bi: "Iskoristi to, Džoani. Iskoristi to."
Nikad to nisam rekao. - Da, jesi.
Sreća za mene da sam to mogla negde utopiti.
Mislim, kritičari su voleli lik Silvije Fraj, znaš,
koja uklanja mrlje od suza sa haljine.
Jednostavno im se to svidelo, još jedno Kastlemenovo remek delo.
Prsa su ti se nadimala kad si mi čitao kritike.
To mi je u stvari dalo poleta.
I umesto da pobesnim
i da razmišljam o tome šta sve ovo čini našoj deci,
gledala bih te i pomislila,
"Bože moj, kako da opišem to ponašanje?
"Kako da to sve izrazim rečima?"
I znaš šta? Učinila sam to, upravo ovde.
Upravo ovde. Da, još jedno Kastlemenovo remek delo.
I da vidimo. Ovo koje sam napisala pošto si zajebao, koja je to bila?
Da, naša treća dadilja. - Bože.
Ova knjiga nije imala nikakve veze sa jebenom dadiljom.
Da, imala je. Vidi se na svakoj stranici.
Ovo su moje priče, moja kultura, moja porodica, moje ideje.
Moje reči, moja bol, uludo provedeni sati, sama u toj sobi
pretvarajući tvoje užasno ponašanje u književno zlato!
Kakve si dojmljive ideje ikada imala?
Ti nisi bila ništa drugo do privilegovana, sebična saradnica.
Jedina pristojna priča koju si sama napisala bila je o Kerol.
Posle toga si mi ukrala život.
Sram te bilo, Džo.
Volela si da se zadržavaš u selu sa velikim, lošim Jevrejom.
Uživali ste da nervirate svoje roditelje.
Dobila si privilegiju da pišeš i kuću uz more.
Volela si da dobijaš lepu odeću i putovanja i sve privilegije
bez potrebe da se udaješ za nekog jadnika iz brokerske kompanije.
Imaš sve, moja devojko. - Možeš sve to dobiti natrag.
Ne želim to.
Šta to radiš?
Spavaću u Dejvidovoj sobi,
a kad dođem kući, pozvaću advokata.
To je smešno. Džoani, imamo decu.
Imamo unuka.
Imamo prijatelje koje poznajemo već godinama
koji će početi da umiru jedan po jedan.
Gde ćeš ti biti?
Živećeš sama, izigravati heroja? Je li to ono što želiš?
Džoani, pričekaj me. Ne odlazi od mene, prokletstvo!
Ne diraj me!
Da te ne diram?
Džoani, moramo razgovarati o ovome.
Ne mogu to više da radim, Džo.
Ne mogu to da radim. Ne mogu to da podnesem.
Ne mogu da podnesem poniženje
da pridržavam tvoj kaput i raspoređujem tablete
i skupljam mrvice iz tvoje brade
i budem prisiljena da sa svim ostalim ženama
razgovaram o nekom prokletom šopingu
dok ti govoriš svim okupljenim ulizicama
da tvoja žena ne piše!
Tvoja žena, koja je upravo dobila Nobelovu nagradu!
Dakle, ako sam takvo bezosećajno i netalentovano jebeno govno,
zašto si se, dođavola, udala za mene?
Oh, Bože, Džo.
Ne, stvarno želim da znam. Zašto si se udala za mene?
Ne znam.
Ne mogu više da razmišljam.
Džoani, dođi ovamo. - Samo želim da izađem iz ove haljine.
Dođi ovamo.
Pusti me... Dođi ovamo...
Džoani. - Oh, Bože.
Šta? - Ne.
Ne.
Sranje.
Koje je sad sranje?
O Bože.
Šta je?
Moj Bože. Evo, lezi.
Boli me. - U redu, lezi.
Oh, Bože. - Lezi ovde.
Ovde.
U redu.
Nazvaću.
Da, halo, mi smo u direktorskom apartmanu.
Mislim je da moj suprug doživeo srčani udar.
Molim vas pošaljite nekog. Da, što je brže moguće. Hvala vam.
U redu, dragi. - Oh, Bože.
Dobro, samo zapamti da moraš da dišeš.
Vrlo sporo. U redu.
U redu. U redu.
U redu. - Dobro sam.
Bićeš dobro. - Dobro sam.
U redu.
Oh, Džoani.
Oni će doći.
Voliš li me?
Da, volim te, Džo.
Volim te mnogo.
Oh Bože.
Tako si dobar lažov.
Kako ću ikada znati?
Džo? U redu, Džo. - O, Bože.
Ostani ovde, Džo. Ostani sa mnom. Pogledaj me, Džo.
Ostani ovde. Drži se, Džo.
Ne ostavljaj me, Džo. Džo?
Gdine Kastlemen?
Gdine Kastlemen, čujete li me?
Oprosti. Morate se pomaknuti.
Želite li još jedno, gđo Kastlemen?
Ne, hvala.
Ne znam da li me se sećate,
ali posluživala sam vas na dolaznom letu.
Sećam se.
Jako mi je žao zbog vašeg gubitka.
Hvala vam.
Znate, viđam puno parova na mojim letovima,
ali vi i vaš suprug...
Pa, samo sam htela da kažem da ste
imali divan odnos.
U kom smislu?
Način na koji ste se odnosili jedno prema drugom.
Izvinite me.
Natanijel Bone želi da razgovara sa vama.
Želite li da mu kažem da spavate?
Ne, sve je u redu.
Ne znam šta da kažem.
Šokiran sam.
Kako ste?
Još smo u šoku.
Da. Mislim da smo svi.
Mnogo toga treba procesuirati.
Natanijele.
Da?
Ono o čemu smo pričali neki dan...
Da?
Želim da kažem da ono što impliciraš nije tačno,
i ako na bilo koji način upropastiš Džoov talent, tužiću te.
Srećno, Natanijele. Sigurna sam da ćeš napisati dobru knjigu.
Jesi li čuo nešto od toga?
Da.
Kad stignemo kući, sešću sa tobom i tvojom sestrom,
i reći ću vam sve.
U redu, mama.
Adaptirao na srpski: suadnovic